Jag tänker ännu på
när din mor och jag tvingades lämna dig.
Det blir nog inte länge. Jag ringer när vi vet mer om vad som pågår.
Mamma?
Mitt sockergryn...
Pappa och jag ska på affärsresa, så Rose bor med dig i några dar.
Jag vill inte att ni ska åka.
Det blir urtråkigt. Jag kommer inte att kunna hålla ögonen...
Hejdå, gumman. Vi ses snart.
Vi måste åka, Janet.
Jag önskar att vi hade kunnat ställa ifrån oss väskorna
och stoppat om dig igen.
Men alltför många liv stod på spel.
Herregud, de har redan skjutit upp den!
Vi måste stoppa den!
Vi var tvungna att desarmera missilen inifrån, men plattorna var för tjocka.
Enda sättet var att ta sig mellan molekylerna.
Jag kommer inte igenom!
Hank...!
Vi visste att om man gör sig så liten, finns ingen återvändo.
Det borde ha varit jag, men min regulator var skadad.
Men inte din mammas.
Hälsa Hope att jag älskar henne!
Hon stängde av den
och gick ner på subatomär nivå för att deaktivera bomben.
Din mamma räddade tusentals liv den dagen -
- i vetskap om att hon skulle gå förlorad i kvantdimensionen.
Ensam och rädd.
Försvunnen för alltid.
Att tvingas berätta att hon aldrig skulle komma hem är det svåraste jag gjort.
Men sen dök Scott upp. Eller bröt sig in hos oss, snarare.
Och när han gick in i kvantdimensionen...
...och kom tillbaka, så förändrades allt.
Jag började undra... Kunde din mor fortfarande vara vid liv?
Jag dammade av några gamla ritningar.
KVANTTUNNEL
Vad menar du, pappa?
Jag tror att det är möjligt att hämta hem henne.
Okej, vi är inne.
Det här är rena labyrinten. Var är kartan?
- Vi är nära. Är du beredd? - Ja, pappa.
Säkert? Om du tvekar eller visar rädsla, så är det kört.
- Jag käkar rädsla till frukost. - Wow! Supercoolt.
Kom.
Titta, det är Anton. Han visar vägen.
Vilket håll, Anton?
Vilket håll, Anton?!
Tack, Anton.
Myrorna har grävt en gång till forskningsanläggningen.
Åh nej, lasrar!
Jag blev lasrad!
Det hemliga valvet...
- Säg att du tog med kontaktlinsen. - Japp!
Perfekt.
Där är mikroskatten!
Min pokal?
- Den ser ut som en skatt. - För mig är den det.
- Jag vill hålla föredrag om den i skolan. - Det går inte, den får inte tas härifrån.
Min finaste present. Tänk att du ser mig som världens bästa mormor...
- De hade bara den. - Jag får lust att sticka en tröja åt dig.
Snuten!
Scotty... Jag har kollat ritningarna över Karapetyan-komplexet.
Blir det inte väl många övervakningskameror?
- Inte alls. - För det är rätt många.
Vem är firmans säkerhetsexpert?
Du - men dina priser skrämmer bort honom.
Vi måste landa den här fågeln.
- Ingen fara. Och du menar "fisken". - Nej, fågeln. Som att landa ett plan.
Man borde väl inte störa sig på sånt här, men...
En fisk på land? Den kan ju inte gå! Och den skulle lätt få spö av en hök.
Du har övertygat mig.
Det är lugnt. Vi landar Karapetyan.
- Men nu ska vi faktiskt stjäla nåt här. - Jag går igenom siffrorna igen.
Mot flyktmyran!
- Vi sjappar innan bängen kommer! - Hur har du ens lärt dig det ordet?
Nu flyger vi, Antoinette!
Störtlandning!
- Tänk om vi kunde krympa på riktigt... - Ja, det är rätt häftigt.
Jag drar till kontoret. Sorry att jag flippade, det är bättre nu.
Hjärtklappningen och de darrande händerna
har säkert inte med det att göra.
Det fixar sig, Luis! Oroa dig inte.
Ja, det är jag som är chefen. Det är jag som är chefen.
Pappa!
Kom igen, Woo. Varför skulle jag försöka rymma med tre dagar kvar?
Såna är reglerna, Scott.
Om fotbojan larmar, söker vi igenom varenda vrå.
Tackar... - Jag råkade köra foten genom staketet!
Vår flygmyra störtade.
Försök underhålla en tioåring utan att gå hemifrån.
Vet du hur mycket som krävs?
Trolleritrick...
- Sånt har jag lärt mig... - Varför lämnar ni inte pappa i fred?
Cassie...
Du tycker säkert att vuxenvärlden känns märklig.
Men vi kan jämföra med reglerna i skolan.
Man får inte klottra på väggarna.
Pappa åkte till Tyskland och klottrade med Captain America.
Det var ett brott mot artikel 16, paragraf 3 i Sokovia-fördraget.
Enligt uppgörelsen med -
- Departementet för inrikes säkerhet och tyska regeringen -
- fick han återvända till USA mot två års husarrest och tre år villkorligt.
Han får inte handskas med otillåten teknik -
- eller ha kontakt med personer -
- som bryter mot sagda fördrag samt därmed -
- relaterade föreskrifter. Okej, vännen?
- Vad du har bra hand med barn! - Tack. Jag är även ungdomspastor.
Inte för att snoka, men du har inte haft -
- kontakt med Hank Pym eller Hope Van Dyne?
- Nej. - Säkert? Vi tar dem när som helst.
Det var deras teknik, så du får inte ha något samröre med dem.
Jag behöver nog inte påminna om -
- att en överträdelse av uppgörelsen innebär minst 20 år i fängelse.
Jag har inte pratat med dem på evigheter.
- De avskyr honom. - Tack, stumpan.
- Hur gjorde du, Scott? - Vad?
- Korttricket. - Menar du allvar?
Men herregud!
- Ni får inte bara dyka upp när ni vill! - Jo, det får de.
- Ni behöver tillstånd. - Nej, det gör de inte.
- Har du packat fotbollsskorna? - Ja.
Nästa gång vi träffas blir det där ute!
Här kommer bamsekramen!
Tre dagar kvar... Jag är stolt över dig. Hit med en kram till.
Jag också. Frihet och en ny firma. Det här kan bli nåt stort!
- Det var en rolig helg, pappa. - Vänta bara till nästa!
Du och jag ska göra stan! Vi ska frossa i glass och aldrig sluta spy.
- Du börjar bli riktigt duktig! - Hur gjorde du?
Hejdå.
Hejdå!
Tre dar... En enkel match.
Knäpp med fingrarna för att leda dit blickarna. En avledning!
FÖRR ELLER SENARE EXPLODERAR JAG
OFFERT FÖR ÖVERVAKNINGSKAMEROR
En enkel match...
Var är du?
Vilse i kvantdimensionen...
Va...?
Jag kommer att hitta dig, sockergryn!
- Hittad! - Du hittar mig alltid, mamma.
Vad tusan...?
Hej, Hank. Det var ett tag sen.
Jag vet inte ens om du har kvar det här numret.
Och jag är säkert den sista du vill höra av, men...
Men jag drömde just nåt väldigt märkligt.
Det låter väl inte som en nödsituation -
- men det kändes bara så verkligt.
Jag var tillbaka i kvantdimensionen...
...och jag tror att jag såg din fru.
Och sen var jag din fru.
Alltså, inte på nåt knäppt sätt.
Nu när jag säger det högt låter det faktiskt inte som nåt nödläge.
Jag är ledsen att jag störde.
Jag är ledsen över många saker.
Så en enda atom i min fingernagel skulle kunna vara...
...ett eget, pyttelitet universum.
Hope?
Är det här också en dröm?
Var det en dröm, eller kan du ha sett min mamma?
Jag vet inte.
Jag får inte vara här! Jag är i husarrest!
Man kan inte öppna när systemet är aktiverat.
Jag måste hem! De dyker upp när som helst.
Dina dagmammor tror att du är hemma.
Scotty?
Han är programmerad efter dina rutiner.
Nio timmar i sängen, fem timmar vid teven.
Och två i badrummet, märkligt nog.
Det stämmer inte. Hur vet ni det, förresten? Spionerar ni på mig?
Vi övervakar alla säkerhetshot, och du är värst hittills.
Ledsen över det där med Tyskland.
De dök upp och sa att Cap behövde hjälp.
"Cap"?
...tain America. Captain. Cap.
Vi kallar honom det. Hans polare. Inte för att jag... Jag känner honom lite.
- Jag tänkte inte att jag skulle åka fast. - Det var mycket du inte tänkte på.
- Hur är det med Hank? - Vi är fortfarande på flykt. Vad tror du?
- Jag är ledsen. - Jag struntar i dina ursäkter.
Vi behöver bara det som finns inne i ditt huvud.
Bor ni här?
Om ni behöver hjälp med pengar...
Det behövs inte.
- Hej, Hank. Jag skulle vilja... - Skippa det.
- Kan vi börja? - Ja.
Medan du har tagit det lugnt hemma har vi byggt den här.
En tunnel till kvantdimensionen.
Till mamma. Vi tror att hon är kvar där, men vet inte var.
Om vi kan avgöra mammas position kan kapseln föra dit mig.
- Allt detta, utan att veta om hon lever? - En hypotes kallas det.
I går körde vi tunneln för första gången. Den blev överbelastad och stängdes av.
Men under ett ögonblick öppnades en väg till kvantdimensionen.
Och...?
Sen ringde du och pratade om mamma.
Kanske uppstod förvecklingar mellan er.
Nej, jag har för stor respekt för dig.
Kvantförvecklingar, Scott...
Hon kan ha planterat ett meddelande i ditt huvud, förhoppningsvis en position.
Ett meddelande i mitt huvud? Det låter galet.
Nej, Scott. Galet är att åka till Tyskland i hemlighet för att slåss mot Avengers.
Men säg att du inte ljög om dräkten du tog -
- och att du verkligen förstörde den.
Jag förstörde den. Jag svär.
Hur kunde du förstöra min dräkt? Det var mitt livsverk!
- Vad skulle jag ha gjort, då? - Inte snott dräkten!
Förlåt att jag tog dräkten, och förlåt att jag ringde i går.
Jag minns inte att jag såg Janet där nere.
Jag drömde att hon lekte kurragömma med en flicka.
Va?
Jag drömde att hon lekte kurragömma med en liten flicka.
Jag och Cassie gör det jämt, det betyder inget.
- Men var det Cassie i drömmen? - Nej.
Var gömde hon sig? Var det i en garderob?
Nej, i ett högt klädskåp.
- Alltså en garderob. - Heter det så?
- Vad hade den för färg? - Röd.
- Var det hästar på den? - Oj då...
Jag gömde mig alltid där!
Då förstod du nog inte poängen med leken.
Hon lever!
Jag visste det.
Jag visste det!
Vi måste skaffa den där komponenten.
Får vi igång tunneln kan vi få ut meddelandet.
- Och Burch har den? - Ja.
Vilken komponent? Vem är Burch?
Vi behöver en komponent för att förhindra överbelastning.
Jag tog med dina kläder, du ska nog byta om.
Jag vill gärna hjälpa till...
...men om jag är borta när de ska låsa upp fotbojan, får jag livstid.
Vi fixar meddelandet och kör hem dig till lunch.
- Men förvecklingen varar inte länge. - Du är skyldig oss det.
Okej, men får jag vänta därinne? Jag får inte vara här.
Nu åker vi.
Känns det bra? Jag är snart tillbaka.
- Får jag ta en? - Nej.
Susan! Välkommen till Oui!
Sonny...
Oui betyder "ja" på franska.
Ja till "jord till bord", ja till närodlat och ja till planeten före profiten.
Och förhoppningsvis "ja" som svar på: "Har du komponenten?"
Jag har alltid uppskattat ditt sinne för humor. Sätt dig.
Nej tack.
Vem är han?
Sonny Burch, en aktör på svartmarknaden.
Han har ordnat material till tunneln.
- Får jag bara en? - Nej!
Jag har en särskild vän på FBI.
Med "särskild" menar jag att han berättar saker för mig.
Till exempel att du inte heter Susan.
Du heter Hope Van Dyne.
Och din hemliga kollega är din pappa Hank Pym.
- Inte bra... - Det menar du inte?
- Vad vill du? - Relationer bygger på tillit, Hope.
- Vår relation ska ha en solid grund. - Vår relation?
Affärslandskapet förändras.
S.H.I.E.L.D. och HYDRA finns inte längre.
Men Hank Pym... Han utgör ett gyllene tillfälle.
- Vart vill du komma? - Jag vet minsann vad ni har byggt.
Kvantteknik.
Glöm nanoteknik, AI och kryptovalutor.
Kvantenergi är framtiden. Det är nästa guldrusch.
Jag vill vara med.
Så jag har tagit mig friheten att leta upp några köpare till ert labb.
Budgivningen börjar på en miljard dollar.
Vänligt av dig, Sonny.
Men vi har viktigare saker för oss än att starta en firma.
- Så jag tar komponenten, som avtalat. - Mina köpare accepterar inte ett nej.
Antingen är vi affärskompanjoner, eller så är vi det inte.
Då är vi väl inte det.
Du får gå.
Men pengarna blir kvar här.
Som kompensation för mina sårade känslor.
Sonny... Det här blir enklare för alla om du bara ger mig komponenten.
Det enda du tar med dig härifrån är mitt hjärta.
Men det läker med tiden.
Okej...
- Nu då? - Du får se.
Jag vill veta vad de har i kikaren.
Om de inte jobbar med oss, jobbar de med nån annan.
Jag vill ha namn!
Fick hon vingar?
Ta henne.
Inte sekelskifteskronan!
Sluta skjuta!
Ta den här och spring!
Vingar och energivapen? Sånt hade du inte förut.
Jo, det hade jag.
Ett nöje att göra affärer, Sonny.
Våra affärer är inte över än, Hope. Det kan jag lova!
Vad fan är det där...?
- Ser du det här, pappa? - Ut därifrån, Hope!
- Jag måste göra nåt. - Vänta!
Den är fortfarande något ofärdig.
- Den sparken lärde du mig. - Snyggt.
- Vad hände med oss? - Det är inte läge, Scott!
Vart tog den vägen?
- Den kom undan. - Inget på myrkamerorna. Försök med...
Pappa?
Labbet. Nu.
- Allt okej? - Nej! Han snodde labbet.
Kom!
- Vad var det där? - Jag vet inte.
Vi måste samla oss och ta reda på var labbet är.
Vart åker vi? Hem till mig?
- Woo kan ju dyka upp när som helst. - Just därför ska vi inte dit.
Hem till er, då?
Förlåt...
Jag vet ett ställe till...
Nej. Nej, nej, nej!
Nej!
X-CON SÄKERHETSKONSULTER
Dr Pym...! Vem hade trott att ni återigen skulle vända er till oss i nödens stund?
- Inte jag... - Varsågoda.
- Såna finkakor, med vår matbudget! - Vad ska vi äta till frukost, då?
- Havregröten! - Havregröt...
- En förolämpning. Den smakar sand. - Den är ekologisk!
- Den är som sand. - Frukosten är viktig.
Var lite påhittiga, då. Ha på lite råsocker, kanel eller honung.
Killar! Kom igen nu. Vi har viktigare saker att tänka på.
- Är det där mitt skrivbord? - Ja.
- Så litet? - Du var inte här när vi valde.
- Först till kvarn... - Jag hade ju husarrest!
Det är inte ens ett skrivbord. Det är skräp ni har hittat.
- Jag köpte det på loppis. - Sparar du in på mitt skrivbord?
- Hörni... - Inte nu, Hope. Vi måste fokusera.
Vi måste ju hitta labbet!
Jag har hört talas om den ni råkade ut för.
En kuslig typ som går genom väggar, som ett spöke.
Som Baba-Jaga.
Baba-Jaga, häxan? Som man skrämmer barnen med?
Känner du till Baba-Jaga?
Oavsett vem som stal det, måste vi hitta det.
Såna typer hittar man inte. Det är de som hittar dig.
Som Baba-Jaga...
Ni är det smartaste geni jag vet, dr Pym. Hade ni ingen spårare installerad?
Annars har vi flera prisvärda alternativ.
Det är klart jag hade, Luis. Men den inaktiverades.
Den som stal labbet visste vad den gjorde.
- Och den såg ut att fasskifta. - "Fasskifta"?
Kvantfasskifte. Att övergå i olika materiefaser.
Precis vad jag misstänkte.
Kan vi spåra labbets strålning med en kvantspektrometer?
- Kanske, men utrustningen är i labbet. - Finns sån utrustning nån annanstans?
Det finns en person...
- Bill Foster. - Toppen! Vem är det?
En av pappas kollegor från S.H.I.E.L.D. De blev osams.
Sånt verkar hända er ofta.
Det är nog lönlöst.
Jag riskerar ju allt genom att vara här.
Vi måste ta reda på vem som tog labbet.
Vi borde inte vara ute bland folk.
Lugn, ingen känner igen oss.
Tack vare kepsarna och solglasögonen?
Vi ser ut som oss själva på basebollmatch.
I ett isolerat system har partiklarna ett stabilt fasförhållande.
Om systemet utsätts för påfrestningar, förbyts stabiliteten i kaos.
Oförutsägbart. Farligt. Och vackert.
Ett isolerat kvantsystem skulle återgå till separata materiefaser -
- sammanlänkade med -
- ett distinkt tillstånd i dess omgivning.
Föremålet skulle vara både i och ur fas med flera parallella verkligheter.
På tal om att vara ur fas med verkligheten -
- noterar jag ett ovanligt högt antal glasartade blickar bland er.
Så jag tror att vi slutar några minuter tidigare.
Det var allt för idag. Tack, mina damer och herrar.
Otroligt! Du är sammanlänkad med Janet.
En kvantförveckling i era hjärnors Posner-molekyler!
Precis min teori... Sätter ni bara "kvant-" före allt?
- Vi måste hitta labbet. - Jag skulle gärna hjälpa er.
- Men jag har ingen sån utrustning. - Lönlöst, som sagt.
Var lagom nedlåtande. Det är du som är jagad av FBI.
Allt för att du nödvändigt skulle växa ikapp ditt ego.
Det var inte jag i Tyskland, utan den här fårskallen.
- Att bli så stor måste ha tröttat ut dig. - Jag sov i tre dar. Du anar inte!
Jo, faktiskt. Jag var Hanks partner i projekt Goliath.
Min "partner"?
Det enda som är värre än att växa så är att stå ut med Hanks skitfasoner.
- Hur stor blev du? - Som mest sex och en halv meter.
- Inte illa. - Själv, då?
- Äsch... - Jo, säg.
20 meter!
Enormt!
Om ni är klara med storleksmätningen måste vi lista ut hur vi ska spåra labbet.
Har inte den store Hank Pym kommit på det?
Du brukade ju alltid ha svar på allt.
- Det var därför jag hoppade av. - Jag sparkade dig.
Mitt bästa beslut nånsin. Hank var en usel partner - lynnig, envis, otålig.
- Han skrämde bort alla. - Bara medelmåttorna.
Janet var den enda som orkade med honom.
Passa dig, Bill.
Men det fick hon ju sota för.
Jag vill inte lyssna på ert käbbel! Jag försöker rädda mamma.
Det är Woo! Nån måste ha sett mig.
Letade de efter dig, skulle de vara hemma hos dig nu.
- Är du femton år, eller? - Vi måste sticka!
Ni kanske kan bygga en spårare -
- om ni modifierar diffraktionsenheterna på en regulator.
- Det kan funka! - Jag fattade ingenting.
Tack!
Men polisen på campus kände igen både Pym och Van Dyne.
Jag har inte pratat med Hank på 30 år.
Och jag är den siste han skulle besöka.
Väntar ni er att...
- Varför? - Enkelt. Vi avskyr varann.
Jag, en usel partner? Foster har inte haft
en bra idé under sin slätstrukna karriär.
- Men förslaget om diffraktorerna...? - Låt gå, en hyfsad idé.
Fast jag slopade diffraktorer på de uppgraderade dräkterna.
Så om vi hade en gammal dräkt kunde vi spåra labbet?
Ja, men det har vi inte.
- Tänk om vi hade det. - Vad menar du?
Jag menar... Livet är bra lustigt.
- Du förstörde aldrig dräkten... - Va?!
Jag kunde ju inte förstöra ditt livsverk, Hank.
Jag krympte den och skickade den till Luis.
Skickade du min dräkt med posten?!
Postverket är faktiskt pålitligt.
De kör med spårningsnummer nu, som UPS.
- Var är den? - På ett säkert ställe.
Pokalen? Nej, den är inte här.
- Var är den då? - Inte här. - Låt bli krukväxten.
Jag ställde ju tillbaka den när Cassie och jag...
Föredraget i skolan...!
Scotty?
Sluta!
Den goda nyheten är att jag vet var den finns.
När man kommer tillbaka till plugget sägs det ju att allt ska se pluttigt ut.
- Vad är det? - Den nya regulatorn.
Hur ofärdig är dräkten egentligen?
Åh nej...!
- Skrattar du? Kan du bara... - Okej, okej.
- Vad ser du? - Storleksspolarna krånglar. Låt mig...
- Förlåt. - Ingen fara...
Okej...
Försök nu.
Förlåt...
- Underbart... - Om bara "Cap" såg dig nu.
Jättekul. Vad ska vi göra?
KVARGLÖMT
Hallå där. Får du vara i korridoren?
Det är dig jag talar med.
Hallå!
Hallå...
Du klarar det! Du kommer nästan upp.
VÄRLDENS BÄSTA MORMOR
Stumpan...
Okej, då drar vi.
Hej, gubben. Hur var det i plugget idag?
- Skämta ni, bara. Kan du laga dräkten? - Vad kinkig man är då.
Vill du ha lite juice och ostremmar?
Har du det på riktigt?
Då ska vi se om Foster hade rätt.
SIGNAL UPPFÅNGAD
Det måste vara labbet.
Då åker vi och hämtar det.
Ser lovande ut.
- Andra gången vi jobbar ihop idag... - Visst börjar man fundera?
- På vad? - Tyskland.
Vad menar du?
Vi jobbade ihop, tränade ihop... och gjorde andra saker ihop.
Hade du följt med om jag hade bett dig?
Det får vi väl aldrig veta.
- Men en sak vet jag. - Vadå?
Om jag hade det, skulle du aldrig ha åkt fast.
Scott? Kan du sluta drömma -
- om min dotter länge nog för att hämta mitt labb?
- Ja, sir. - Tack.
Signal aktiv.
Varför dröjde det?
Jag ville komma på ett namn till myran.
Jag funderar på Ulysses S. Gr-Ant.
- Var det bra? - Superkul.
Inget på monitorerna. Det verkar vara elektriska störningar.
- Var försiktiga. - Du känner mig, jag är alltid...
- Ingen fara, det är bara dräkten. - Hur vet du det?
Titta där.
- Är det där Ghost? - Vad gör hon?
Är det med dräktens hjälp hon går genom väggar?
Vi sticker innan hon vaknar.
Titta, där är labbet!
Vet vi att det verkligen är vårt krympta hus?
Ta det bara, Scott...
Jag tar det.
Hope! Hank!
Hallå!
Det verkar inte som om de hör dig.
Hej.
Jag heter Ava.
Scott.
Så du behöver inte dräkten för att...
...gå genom saker?
Nej.
Den hjälper mig bara att kontrollera det.
Och hjälper mot smärtan, påstås det.
Du tänker väl inte sträcka dig in i mig och krossa hjärtat?
Du är rolig.
Jag gör dig inte illa om jag inte måste.
Jag behöver...
...det som finns i ditt huvud.
Vi väcker de andra och sätter igång.
Vakna! Kom igen!
Pappa?
Rör honom inte en gång till.
Jag tycker nog att jag behandlar din far
ganska milt med tanke på omständigheterna.
Vad tusan snackar du om?
Ett annat offer för Hank Pyms ego...
Bill...
Vad har du gjort?
Det handlar om vad ni har gjort, dr Pym.
Är du med henne? Och jag som trodde att du var schyst.
- Vad är det här? - Hank har nog aldrig nämnt min far.
För varför skulle han det? Elihas Starr.
De var kollegor på S.H.I.E.L.D. Kvantforskning.
Ända tills min far blev oenig med den store Hank Pym...
Du sparkade honom. Och misskrediterade honom dessutom.
Pappa försökte fortsätta med sin forskning på egen hand.
Han försökte desperat rentvå sitt namn, och tog risker.
Alltför många.
Tills något gick snett.
Han sa åt oss att fly.
- Vad är det som händer, Elihas? - Spring, bara!
Pappa!
Jag märkte att han var rädd.
- Pappa! - Nej, Ava!
Jag ville inte att han skulle vara ensam.
Nej, nej, nej!
När jag vaknade var mina föräldrar döda.
Själv hade jag inte samma tur.
De kallar det för "molekylär obalans". Ett ganska intetsägande namn.
Det fångar liksom inte vad det innebär.
Varenda cell i min kropp slits sönder och sys ihop igen...
...om och om igen, varenda dag.
Jag var kvar på S.H.I.E.L.D. när det kom en rapport om -
- en kvantanomali i Argentina.
Hej, Ava.
Jag heter Bill, och jag var en vän till din pappa.
Jag har nåt åt dig.
Det är ingen fara. Försök igen.
Så där ja.
Dr Foster gjorde sitt bästa för att skydda mig.
Men andra på S.H.I.E.L.D. ville dra nytta av mitt tillstånd.
De konstruerade en dräkt för att kontrollera fasningen -
- tränade mig till hemlig agent och gjorde mig till ett vapen.
Jag stal åt dem, spionerade åt dem...
...och dödade åt dem.
I utbyte mot min själ skulle de bota mig.
De ljög.
När S.H.I.E.L.D. föll tog jag hand om Ava.
Jag byggde kammaren för att hejda sönderfallet -
- men kunde inte bota henne.
Hon ville döda dig, Hank. Men jag sa åt henne att bevaka dig istället.
Och då upptäckte hon mycket riktigt att ni byggde tunneln.
Hon berättade om Lang -
- och Janets budskap i hans huvud, och då förstod jag...
Men för tusan...!
Förlåt. Kollar du vem som messar mig?
- "Cassie. 911." - Det är min dotter. Jag måste svara.
- Glöm det. - Men 911 betyder ju nödsituation!
Kom inte med några krav, Lang. Du inser inte hur allvarligt...
Nu vill hon videochatta. Snälla, låt mig svara.
Vad står på, Cassie?
- Jag hittar inte fotbollsskorna. - Va?
- Det är match i morgon. - De finns där nånstans.
- Kan du gå runt med telefonen? - Inte just nu. Jag är sjuk.
Kan du leta sen och ringa upp mig? Tack!
- Hej då, pappa. Krya på dig! - Krya på dig, kompis!
Förlåt, men det stod ju nödsituation...
Jag vill hjälpa dig, Ava.
Det behövs inte. Jag kan rädda henne.
- Jaså? Hur då? - Janet.
Hon har absorberat kvantenergi i 30 år.
Den energin kan vi utvinna och reparera Avas molekylära struktur.
Utvinna den? Är du inte klok?!
- Janet skulle slitas i stycken. - Det vet du inte.
Jag tänker starta tunneln, och Lang ska ge mig Janets position.
Annars lämnar jag över honom till FBI.
Och ni stannar här ifall jag behöver hjälp.
- Jag vägrar! - Du gör som jag säger.
- Ni dödar Janet! - Det är du själv som ligger risigt till.
För tusan, Bill...!
Pappa?
Jag svär vid Gud... Mina piller.
Hjärtat! Han behöver sina piller. De ligger i asken, dr Foster.
Han kan dö! Kom igen!
- Hjälp honom! - Håll ut, pappa. Andas lugnt.
- Hjälp honom då! - Altoid-asken.
Stopp!
Tackar!
Hank!
Bill fyller hennes huvud med lögner.
Elihas Starr var en förrädare, han stal mina ritningar.
Ta ner den ett snäpp.
Nej, bulten sitter på andra sidan.
Ta ner den ett snäpp. Bra jobbat!
- Det funkar. - Foster kunde ha stekt hela systemet.
Vi justerar reläerna och du programmerar om inställningarna.
Det ordnar sig.
- Då var det dags. - Ja.
Efter alla förberedelser borde jag vara mer redo.
Den subatomära nivån kan man inte förbereda sig för. Det är helt oerhört.
Jag menar att träffa mamma igen.
Tänk om hon är någon helt annan.
Ja, som George Washington.
Jag menar allvar, Scott.
Eller George Jefferson.
Tänk om hon glömt mig?
När jag satt inne var det bara Cassie som höll mig uppe.
Jag hade inte glömt henne på 100 år.
Jag vet att din mamma räknar minuterna -
- tills hon får återse dig.
Tack.
- Ja? - Vi har ett stort problem.
Du glömde rörelsedetektorerna på baksidan.
De står i offerten och Karapetyan bad särskilt om dem.
Det har varit lite hektiskt.
Kan jag kolla på det i morgon?
Nej! Mötet är på morgonen, det måste fixas nu!
- Jag kan inte sticka nu. - Då kommer jag till dig.
Jag tar med datorn med ritningen. Säg bara var du är nånstans.
- Det är komplicerat. - Hur så?
"Som ni ser, sir, är det här ett toppmodernt system."
"Morgondagens säkerhetslösning idag."
Suveränt! Snygg framåtlutning också.
Jag måste fixa ritningen med Scotty, men jag är tillbaka i god tid.
- Visst tvättade ni skåpbilen? - Till och med underredet.
- Pyntade du för underredet? - Rubbet, sa du ju.
- Det här är Kalifornien, inte Minnesota. - Det stämmer.
Underredet tvättar man för att få bort det vägsalt -
- som används i våra snöigare delstater.
Vem är du, och varför är du så insatt i biltvätt?
Jag heter Sonny Burch. Och jag gör min hemläxa, Luis.
Bland annat har en vän på FBI berättat att du har samröre med Scott Lang -
- som har samröre med Hank Pym -
- som har ett portabelt, krympande labb, fyllt med maffig teknik.
Och du ska säga var det finns.
Tyvärr har jag ingen aning om vad ni talar om.
Du är motsträvig, Luis. Och jag har lovat resultat till en del farliga typer.
Därför får jag lov att presentera min goda vän Uzman.
Uzman är mästerlig på att utvinna information ur motsträviga -
- med psykoaktiva metoder.
Sanningsserum?
Sanningsserum finns inte, det är bara ett dumt påhitt från tv.
Vad är det, då?
Ett litet hopkok han har förbättrat sen sin tid med underrättelsetjänsten.
Det gör en mottaglig och responsiv.
- Då är det ett sanningsserum. - Nej!
- Nog låter det som ett sanningsserum. - Men det är det inte!
- Visst, jag tror dig. - Det är inget sanningsserum.
- Om det kvackar som en anka... - ...är det ett sanningsserum.
Jag har en massa allergier, så visa gärna lite hänsyn.
- Vi måste få tillbaka labbet. - Vad är det?
Kammaren och dräkten hjälper knappt längre.
Hur lång tid har jag kvar?
Ett par veckor, kanske.
- Då tvingar vi dem att ge oss labbet. - Hur då?
- Lang. Han har ju en dotter. - Det kan du inte mena.
Ava!
Jag tolererar mycket av det du gör, men inte något sådant.
Det är inte du som håller på att upplösas i intet. Det är jag!
Du sa att du kunde bota mig!
Du lovade.
Jag vet. Och det ska jag göra. Men inte på det viset.
Rör du flickan, hjälper jag dig inte mer. Då är vi färdiga med varann.
Visst.
Det finns andra alternativ.
Nej, det var inget sanningsserum.
Jag känner ingenting. Jo, det gör jag visst.
- Det är sanningsserum! - Nåt sånt finns inte.
Okej, okej...
Jag gör det här lätt för dig, Luis.
Var är Scott Lang?
Det är komplicerat. Han satt illa till när vi träffades.
Och då menar jag inte kåken. Frun ville skiljas.
Jag bara: "Dumpar hon dig när du sitter inne?"
"Ja, jag trodde att det var vi för evigt. Men nu är jag ensam."
Men jag bara: "Äh, du hittar en ny partner."
"Jag heter Luis." - "Och jag är Scotty, och vi ska bli bästisar."
Vänta lite...
Fin historia, men vad fasen säger den om var Scott Lang befinner sig?
- Det kommer. - Han måste alltid sjunga hela sången...
- Som en jukebox. - Min abuelita hade en på restaurangen!
Den spelade bara Morrissey.
Och ingen fick klaga på "Moz", som vi chicanos kallar honom.
Då var det adiós!
Hans melankoliska ballader talar till oss.
Lang!
Visst. Efter kåken jobbade han för Hank.
Då träffade han Hope.
Men hon var sval. "Kolla frissan, jag är affärskvinna."
Han bara: "Jag finner aldrig mer kärleken,
men jäklar vad jag vill kyssa dig!"
Och vips, så var de typ kära.
Men sen stack Scott iväg och pajade en flygplats med Captain America.
Och hon blev skitsur! "Ajöss, din idiot." Scott fick husarrest.
Han känner -
- "Hope kanske var den rätta, men jag sabbade det."
Men ödet förde dem samman. Och Hope känner:
"Han kanske bara sabbar allt igen."
Och jag känner:
"Hallonfyllningen är röd som bokföringen.
Det blir konken när som helst."
- "Konken"? - "När som helst"?
Jäkla sanningsserum! Jag försökte skydda er.
Vi är panka, och dyker vi inte upp hos Karapetyan är det kört.
- Vilken usel chef! - För satan!
Jag tar på mig det.
Nu räcker det.
Jag frågar en gång till.
Var är Scott Lang?
I ett knepigt läge, emotionellt sett.
"Emotionellt sett"...
Men var är Scott Lang bokstavligt sett?!
- Jaså! I skogen. - Skogen?
Baba-Jaga!
Vadå "skogen"?
Muir Woods, andra avfarten från Panoramic Highway.
Baba-Jaga, kolsvart natt, vill vårt lilla barn få fatt...
Jäklar!
Om missfostret tar Pyms prylar får jag dem aldrig.
Så vad gör vi?
Det är lättare att sno från FBI än från ett monster.
Det är jag. Vill du bli befordrad?
Jag vet var Pym, Van Dyne och Lang befinner sig.
Men ta dem direkt, för de är snart borta. Och så ser du till att jag får labbet.
Uppfattat.
Goda nyheter. FBI gör grovgörat åt oss.
Vad glor ni på? Byt däcken.
- Sir...? - Kan du inte knacka?
Ursäkta, men jag fick just en ledtråd.
Jag älskar ledtrådar.
- Systemet visar grönt. - Aktiverar spolarna.
Full styrka. När tunneln öppnas, säg till om du får nån del av meddelandet.
Okej.
Nu gäller det...
Vi klarade det!
Får du in nåt?
- Ingenting. - Ge det en minut, det kan...
- Nej, nej, nej...! - Vad är det som händer?
- Den stängs av. Nåt med vektorerna? - Vi har kollat dem en miljon gånger.
- Vad är det, då? - Jag vet inte!
- Vad gör du? - Låt bli den där!
Förlåt, men tiden är begränsad. Jag måste justera algoritmen.
Efter trettio år här nere har jag tänkt igenom det.
ÅTERSTÄLLER ABSORPTIONSFÄLT
Janet...?
Hej, älskling.
Mitt sockergryn...
Mamma!
Inte den återförening jag drömde om. Det är så bråttom!
Ni har gjort ett jättejobb och behöver bara en liten...
...knuff.
Hur är det här möjligt, Janet?
Det är inget budskap i Scott, utan en antenn!
Min klyftiga flicka...! Jag är så stolt över dig.
Berätta var du är och hur vi ska hitta dig.
Sannolikhetsfälten är alltför komplexa. Ni måste följa min röst.
- Förstås! - Som att spåra ett samtal.
Jag spårar signalen på subatomära frekvenser mellan 0,2 och 0,9.
- Hellre mellan 0,4-0,6. - För snävt. Då kan vi missa dig.
Nu kivas vi igen...
Okej, 0,3-0,7.
Vårt första gräl på flera decennier, över på nolltid.
- Mitt i prick. - Signalkällan låst.
Där är du!
Vi gjorde det!
Möt mig vid exakt de koordinaterna, i ödelandet bortom kvantvakuumet.
Det är riskabelt för en mänsklig hjärna.
Tid och rum fungerar annorlunda här. Ni har två timmar på er.
Sen växlar sannolikhetsfälten -
- och de står inte i samma läge förrän om ett sekel.
Vi ska hitta dig.
Det vet jag, mitt sockergryn.
Nej, ingenting. Inga spår av Janet. Det var ju strålande.
Hur kom vi hit upp?
Först kommer en massa trippiga ljus.
- Men sen blir det svart och dödstyst. - Jag klarar mig, Scott.
- Jag har ju varit där nere. - Jo, du sa det.
Ursäkta, jag måste ta det här.
- Kommer du, eller? - Nej, men det gör Ghost.
- Och FBI vet var ni är. - Va?
Förlåt, men de gav mig sanningsserum och jag blev helt ärlig.
Till exempel avskyr jag ditt sätt att ladda diskmaskinen.
Men du måste hem, för FBI är nog på väg.
Och hur är man funtad om man lägger tallrikarna överst?!
Jag är en idiot. Ni lär bli väldigt arga, men vi måste härifrån.
- Va? - Ghost vet var vi är. Och FBI.
- Hur då? - Jag berättade för Luis var vi är.
Han behövde hjälp med Karapetyan-offerten.
Vi måste ro affären i hamn, annars går firman i konkurs.
Vet ni hur svårt det är för exfångar att få jobb?
- Öppningen stängs på 90 sekunder. - Depolarisera spolarna först.
Ursäkta, men FBI är på väg hem till mig.
Jag måste sticka.
Får jag låna dräkten?
Gyroskopiska stabilisatorer aktiveras.
Jag lånar dräkten. Jag kommer tillbaka, säg bara vart ni tar vägen.
Strunt samma. Vi hämtar dräkten så fort vi har hittat mamma.
- Hope... - Gå!
- Scott? - Pappa?
- Det är vi, kompis. - Vi ska hämta Cassies skor.
- Han vilar säkert. - Leta under din säng, gumman.
Är du där uppe, pappa?
Pappa?
Vilken svinstia.
Pappa?
Sprid ut er!
- Igen? - Ni är bra fräcka!
- Enligt spåraren är han i badrummet. - Sällan.
Släpp förbi honom, Cassie.
- Men pappa är jättesjuk. - Det får vi allt se.
- Han vill inte smitta nån. - Jag tar risken, sötnos.
Han har kräkts. Jättemycket.
Jag är FBI-agent och jag har sett värre saker än kräks.
Alltså jätte-jättemycket...? Det kvittar. Undan!
Woo?
- Vad gör du här? - Scott?
- Förlåt, men jag är rejält sjuk. - Jag sa ju det.
Ursäkta mig... Ibland måste man bara få ut det.
Jag startar bilen så tar du labbet.
Stå still! Ni är omringade.
Hank Pym, Hope Van Dyne... Ni är gripna.
DIAGNOSTICERAR HÅRDVARA
- Det är trakasserier! - Faktiskt inte...
Vad står FBI för? "Förargar och Besvärar Individer"?
- Var bojan okej? - Det är väl klart!
Tusan också... Där gick jag visst på en nit.
Vi fick dem. Pym och Van Dyne är gripna.
Allvarligt? Ja!
Visst ja, de är dina vänner. Det var okänsligt.
Men jag behövde lite flyt. Jag kommer och avslutar ditt straff sen!
Förlåt att jag missbedömde dig. Du kan vara stolt!
- Vad är det? - En agent nere.
Och Pyms labb är borta.
Hej.
- Tack för att du täckte upp för mig. - Visst.
Jaha... Hur länge har du varit Ant-Man igen?
Inte länge. Det blev liksom bara så.
Förlåt att jag ljög för dig och för att jag tog såna risker.
- Det är okej. - Nej, det är det inte.
Jag gör korkade saker, och de jag älskar får betala för det.
Mest av allt du.
Att försöka hjälpa folk är inte korkat.
Men jag klantar jämt till det.
Du kanske bara behöver nån som står bakom dig. En partner.
Det är det sista hon vill.
- Vem då? - Hope.
- Vem tänkte du på? - Mig.
Du?
Skratta inte. Jag skulle bli en jättebra partner.
Stumpan...
Du skulle vara super.
Och om jag tillät det skulle jag vara en usel pappa.
Okej, du får väl ta Hope då. Hon är smart.
- Hon påminner mig om dig. - Tänker du hjälpa henne?
- Det borde du göra. - Jag önskar att jag kunde det.
Men jag vet inte om det går utan att jag gör dig illa.
Det klarar du. Du klarar vad som helst.
Du är ju världens bästa mormor.
- Agent Woo kommer om en timme. - Så länge har vi inte på oss!
Skulle ni nån annanstans?
Duktig flicka...
Vad har vi för plan?
- Att krympa den där väggen. - Den är nog bärande.
- Taket kan rasa. - Då springer vi som fan.
- Det finns 15-20 agenter på våningen. - Det femdubbla i hela byggnaden.
- Tungt beväpnade. - Inga bra odds.
- Har du nån bättre idé? - Nix.
Och jag ger inte upp hoppet om mamma.
Hon skulle vara så stolt.
Okej...
Ett.
Två.
Scott?
Vad såsar ni för? Vi måste ju hämta labbet.
Men jag då?
- Perfekt! - Klä på er, vi har ont om tid.
- Nu då? - Frågar du mig?
Hoppa in!
Hej.
Ursäkta, ska vi åka snart?
Eller tänker ni stirra på varann tills de börjar skjuta?
- Hallå, Burch? De är ute. - Jag är på väg.
- Hennes dräkt och skåpbilen är borta. - Hur gick det till? Järnspikar också!
Tack.
Så gärna.
Hur letar vi upp labbet?
Efter att det försvann första gången satte jag på en ny spårare.
Typ.
Det funkar.
Är det klart eller inte?
Vi kan påbörja utvinningen.
Det kan vara väldigt farligt, Ava.
- Vi kanske borde... - Borde vad? Vänta?
Jag är död inom några dar.
Vi ska göra det här, Bill. Nu.
Enligt energinivåerna har de inte använt tunneln än.
När mamma byter position försvinner hon.
Vi har mycket att hinna med.
Farfar sa att om nåt skulle göras rätt, behövde man en lista.
1: Vi måste ta oss in i labbet.
2: Vi måste kicka ut Foster och Ghost.
3: Slåss mot Ghost. Eller det faller nog under punkt 2.
Det får bli 2-A, visst? 2-A: Slåss mot Ghost.
Labbet måste vara stort nog för din återkomst också.
- Scott! - Ska jag börja om?
Jag gör dyket.
Vår enda chans är att ni två är här ute och bevakar tunneln.
Låt mig göra det här, Hope.
Låt mig hämta henne.
Han har nog rätt.
"Whassup?"
Kommer ni inte ihåg den reklampärlan? "Whassup?"
Jag bad honom följa efter. Jag tänkte att vi behövde hjälp.
- I position. Myrorna har gått in. - Håll ögonen öppna, Scotty.
- En Pez? - Nej.
Jag fick den av Cassie när jag fyllde år.
- Läcker dräkt, förresten! - Tack ska du ha.
Jag önskar att jag hade en dräkt.
Jag kan tänka mig en dräkt med minimala krafter.
Eller till och med en utan krafter alls.
- Vad är det? - Jag vet inte.
Det är de!
De kan inte vara långt borta.
Okej, Hank...
Status, pappa?
Foster är under kontroll. Jag tar på mig dräkten nu.
Jag ville bara rädda Ava.
Hon möter döden, eller något ännu värre.
Hon är rädd.
Jag hjälper dig att hitta ett botemedel när jag kommer tillbaka.
Tillsammans kommer vi på nåt.
- Lycka till, Hank. - Tack, Bill.
Nu måste jag be dig ta ett kliv tillbaka.
Återstående tid: 15 minuter.
- Hank är inne. Har hon synts till? - Ingenting än.
Ava!
- Kalla tillbaka myrorna, Scott. - Jädrar...
Statusrapport, tack. Jag har allvarliga spökproblem här!
Redo att dyka.
- Om jag inte klarar mig... - Säg inte så.
- Jag orkar inte förlora dig också. - Jag älskar dig, Hope.
Allt är jättejobbigt här!
Nu!
Avledning. En av de första sakerna man lär sig på nätkursen i trolleri.
Nej!
- Planen funkade. Vi har det. - Kom till mötesplatsen.
- På väg! - Åh nej...
- Den här tomten igen? - Vem då?
Som sagt, våra affärer är inte avslutade.
Ny plan.
Håll i dig.
Jag ska ha labbet till varje pris.
Pass på.
- Vilket skitigt underrede! - De har värre problem än så.
Du är på väg bort från mötesplatsen, Hope.
Jag visar killarna den natursköna vägen.
Vad tänker du...
Herregud! Nu dör vi!
Signalen förlorad.
Vad sysslar de med däruppe?
Omkalibrerar.
Du sa aldrig att det var så vackert, Scott.
- Vänta inte för min skull... - Omkalibrerar.
Kom igen...
Signalen återställd.
Motorcyklarna tar över.
- Ta ratten. - Va?!
Sextiotalet var lajbans, men nu kom notan.
- Försiktigt! - Chilla! Jag har inte kört på två år.
Ni blev pezade!
Här framme!
Inte bra...
Hope!
Nej!
Där! Ta labbet. Ta det!
Hon är väg västerut på Fremont.
Hope! Vänta!
Men jag då?
Nu har vi dig, Ava.
Inte igen!
Skrothög!
Ja!
Kör, kör, kör!
Burch tog labbet. Jag följer efter.
Nej, nej, nej...!
Den var då jävligt ofärdig...
- Var är du? Jag har Burch i sikte. - Jag kommer!
Det är ont om tid!
Varning. Vi närmar oss kvantvakuumet.
Jag kommer till dig, älskling.
Behöver ni inte fjärrkontrollen till labbet? Jag hittade den precis.
- Kom hit med den fort! - Skåpbilen är paj.
Använd lådan med Hot Wheels-bilar.
Ni är suverän, dr Pym.
Vi har inte fjärrkontrollen! Kolla skåpbilen.
Häftigt!
- På Pacific. Burchs killar är på mig! - Jag är på väg.
Jag hämtar labbet.
Hej!
Kaxigt!
Snyggt.
Plonk!
Kom hit, din lilla vessla!
Den gubben går inte!
Jo, det gör den väl kanske...
Kom igen nu!
Nån som har sett en herre från sydstaterna
bärandes på ett hus?
Hur hann han ens köpa biljett?
Men kan du funka nån enda gång!
Ja!
Jag behöver hjälp...
Ja!
Beklagar...
Kan nån... Men hallå!
Inte schyst! Era mördare.
Ja, ja, ja!
Jag ska kalla dig Ant-onio Banderas, för du är stenhård!
Nej...! Ant-onio!
Knölvalarna kommer in i viken för lite avkoppling och lite parning.
Uzman...
De kanske håller på i detta nu!
Möt mig vid kajen om tre timmar.
Vi har knappt lämnat hamnen, och vi verkar redan ha fått sällskap!
Ser ni, gott folk, hur den bryter ytan?
Vad i...?
Hejsan, ursäkta...
Det är ingen fara. Beklagar att jag inte är nån val.
Jag är snart klar. - Den där tillhör inte dig!
- Nej! - Du skämmer bara ut dig. Släpp taget!
Tackar.
Nu tar jag den här.
SIGNALEN FÖRLORAD
Det är helt oerhört.
Ett meddelande i ditt huvud...
- Jag drömde en sak. - Pappa? Var är mamma?
- Jag gömde mig där varenda gång. - Jag älskar dig.
Pappa?
Pappa? Vad är det som händer? Varför har du inte hittat mamma?
Du ser vilsen ut, Hank. Allt väl?
Tror du fortfarande att du har svar på allt, Hank?
Det är jag.
Jag är så ledsen...
...att det tog så lång tid.
Nej.
Du är ju här nu.
Nu åker vi hem.
Jag trodde att jag var dödsdömd.
Men den där energin från dina händer...
Hur gjorde du?
Jag är inte samma person som för 30 år sen.
Den här platsen... Den förändrar en.
Det handlar delvis om anpassning, men delvis om... evolution.
Laboratoriets koordinater ej hittade. Gör ingen uppstigning.
Jag ska nog säga vad som väntar oss däruppe.
Jag har labbet!
Flytta på er.
Flytta på er!
Ur vägen...
Nu åker vi.
Ingen verkar veta vad det är för något.
Varelsen måste vara omkring 25 meter hög.
Ur vägen!
Jag har labbet!
- Luften känns tjock...! - Han är för stor.
Jag ska bara sova lite...
Scotty!
Jag somnar...
Jag ska bara sova i fem minuter, det är allt jag behöver.
Fem minuter...!
För labbet i säkerhet. Scotts luft räcker inte länge.
Undan, undan...!
Vänta!
- Labbet i full skala. - De grejade det!
- Redo för uppstigning. - Nu åker vi till vår dotter.
Scott!
Scott! Kom igen, vakna!
Var är du, Scott?
Hittad.
Scott?
Hej...
Scotty, Hope! Svara.
Blev ni krossade av kåken?
Var är fjärrkontrollen, Luis?
Förmodligen där inne.
Jag har den inte.
Då får vi väl säga... adiós, amigo.
Nej, nej!
Tack, killar.
Ava!
- Ava! - Snart klart för utvinning.
Sluta, snälla du. Folk blir skadade.
Kom inte och prata med mig om smärta!
- Tänk om Hank har rätt, och Janet dör. - Oroar du dig för hennes skull?
Hon är en briljant forskare och kanske kan hjälpa dig.
Det är just vad hon ska göra. Och dör hon, så dör hon!
Nej!
Jag är ledsen, men det går inte. Vi måste hitta ett annat sätt.
Det här är mitt sätt.
Janet!
Hon har påbörjat utvinningen. Mamma kommer att slitas sönder!
Nej!
Hope!
Hur gick det?
Mamma?
Vi hittade dig.
Jag har saknat dig så mycket.
Jag har saknat dig med, mitt sockergryn.
Så ja... Jag är här nu. Vi har tid.
- Inga fler affärsresor i sista minuten. - Jag lovar!
Ingen fara, tänk inte på mig. Jag klarar mig bra.
- Scott. - Miss Van Dyne.
Trevligt att... Eller vi har väl redan träffats.
Ja, vi har väl det.
Vänta.
Din smärta...
Jag känner den.
Det gör ont.
Det gör alltid ont.
Jag beklagar.
Jag tror att jag kan hjälpa dig.
Visste du att hon kunde det där?
Det är ingen fara.
Snuten kommer!
Snuten kommer. Typ hela bunten.
- Jag måste dra. - Det måste vi allihop.
Och de?
- Upp med händerna! - Nej! Vi var bara på väg till jobbet.
Men de här försökte skjuta folk.
Så vi fångade dem. Åt er.
- Vi handlar med stulen teknik. - Och vi har dödat många människor.
- Han är vår chef. - Det stämmer.
Jag har även brutit mot flera hygienföreskrifter i min restaurang.
Vissa rent chockerande.
Det är sanningsserum...
Vi måste härifrån, snabbt.
Jag har en idé.
Jätten siktad vid korsningen Broadway och Laguna. Alla enheter till platsen.
Sätt fart!
Där är han!
Det är över, Scotty. Beklagar, men nu tog vi dig.
Hit men inte längre. Du kommer inte undan.
Ryck av plåstret, bara. Du förlorade!
Men krymp nu då, Scotty!
Trolleri...!
Förbaskat! Hem till Lang, omedelbart!
Bra gjort, gumman!
Nu sticker vi!
- Lämna mig här. - Vi kan klara det.
Du sa det ju själv.
Jag har skadat människor. Men det har inte du.
Fly, snälla du!
- Vi klarar det här, Ava. - Bill...
Jag tänker inte lämna dig.
Tjena.
Är mina två år redan slut?
Hur är det där ute?
Dansar folk fortfarande?
Är det fortfarande hett med foodtrucks?
Du kom undan den här gången, Scott. Men vi lär ses igen.
- Var då? - Förlåt?
Var kommer vi att ses igen?
Ja, alltså rent allmänt...
Att nästa gång du gör nåt dumt, så tar jag dig.
Aha, att du har ögonen på mig. Jag trodde att du ville bjuda ut mig.
- Varför skulle jag göra det? - Det var precis vad jag undrade.
- På fest eller middag...? - Det lät som du hade planer.
Jag menade att jag griper dig en vacker dag.
Ta det lugnt, Jimmy.
Ville du ta en matbit eller nåt? För jag är ledig.
- Är du redo? - Ja!
Hej!
Ja, det var vi. Kan jag stå till tjänst?
X-Con Security.
Mr Karapetyan? Ja, såg ni det?
Det vore en ära för oss att samarbeta med er också.
Då ses vi på torsdag klockan nio.
Det är så man syr ihop en affär!
Det här är toppen.
Vad vill du bli när du blir stor, Cassie?
Jag vill hjälpa folk, precis som pappa.
Jaså?
Jag ville bli hans partner, men han sa att han vill ha dig.
På det viset?
Pappa!
Vänta...
- Schas med dig! - Nej, låt bli!
Vad äckligt! Jag avskyr sånt där fjärilsstoft!
Stick iväg med dig! Schas!
Jag var en respekterad forskare och hade mitt efternamn på husfasader.
Nu har jag den här.
Du ville ju ha en mindre kvanttunnel.
Den här är... mindre.
Ursäkta, mitt fel.
Jag tycker att den har stil.
Kontrollpanelen är aktiverad.
Insamlaren aktiveras vid frånkoppling
och börjar absorbera kvantläkande partiklar.
Passa dig för trögkryparna. De är söta, men de äter upp en.
Och bli inte uppsugen i en tidsvirvel, då kan vi inte rädda dig.
Okej.
Går ner på subatomär nivå om fem, fyra...
...tre, två, ett.
Testar micken, Scott.
Micktest, ett två.
Hur mår alla i kvantdimensionen i kväll?
- Vi hör dig, Scott. - Jag ville bara vara säker.
Okej, läkande partiklar åt vår nya vän Ghost.
Tjusigt. Förbereder för återinträde om fem, fyra, tre...
Hallå?
Haha, jättekul.
Sluta larva dig, Hank. Det var ju vad du sa till mig.
Hank?
Hope?
Janet!
Hörni...
Hörni!
Sluta skoja nu. Plocka upp mig! Hörni!
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext
Ansvarig utgivare: Eric Broberg Walt Disney Company Nordic AB